ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА АДМІНІСТРАЦІЯ УКРАЇНИ

                             Л И С Т

                   28.10.2002  N 8403/5/15-3416

          Щодо питань, пов'язаних зі сплатою земельного
            податку санаторно-курортними організаціями

     Державна податкова   адміністрація  України  розглянула  лист
Вищого  господарського  суду  України від  30  вересня  2002  року
N 01-22/221 щодо питань,  пов'язаних зі сплатою земельного податку
санаторно-курортними організаціями, і повідомляє таке.

     Справляння плати за землю здійснюється відповідно  до  Закону
України "Про  плату за землю" ( 2535-14 ) в  редакції  Закону  від
19 вересня 1996 року N 378/96-ВР (  378/96-вр  )  (зі  змінами  та
доповненнями),  який  є  основним Законом,  що визначає розміри та
порядок плати за  використання  земельних  ресурсів,  пільги  щодо
оподаткування,   відповідальність   платників   та   контроль   за
правильністю обчислення та справляння земельного податку.

     Вказаним Законом ( 2535-14 ) (пункт 4  стаття  12)  звільнені
від сплати земельного податку вітчизняні заклади охорони здоров'я,
до яких  належать  установи:  лікувальні,  профілактичні  окремого
типу,  диспансери,  поліклінічні,  швидкої та медичної допомоги та
переливання    крові,    охорони    материнства    і    дитинства,
епідеміологічні,  санітарної освіти, судово-медичної експертизи та
патологоанатомічні.

     При цьому     слід      зазначити,      що      Класифікацією
організаційно-правових  форм господарювання,  затвердженою наказом
Держстандарту  України  від  22   листопада  1994   року   N   288
( vb288217-94   ),   встановлено,   що   заклад,   установа  -  це
організаційна  структура,  яка   не   займається   підприємницькою
діяльністю,  та  фінансування  робіт,  пов'язаних з її діяльністю,
здійснюється за рахунок асигнувань,  що виділяються  з  державного
бюджету  або  з  місцевого  бюджету адміністративно-територіальних
одиниць.

     Крім того,   від   земельного   податку  звільняються  дитячі
санаторно-курортні    та    оздоровчі    заклади    України.    Із
санаторно-курортних  організацій  від  сплати  земельного  податку
звільнені лише спеціалізовані санаторії  для  реабілітації  хворих
згідно  зі  списком,  затвердженим  Міністерством охорони здоров'я
України (пункт 3 статті 12 вказаного Закону ( 2535-14 ).  Усі інші
санаторно-курортні  організації  сплачують  земельний  податок  на
загальних підставах.

     Оскільки визначення статусу санаторіїв  і  віднесення  їх  до
спеціалізованих  для  реабілітації хворих є виключною компетенцією
Міністерства охорони здоров'я України,  як встановлено  пунктом  3
статті 12 Закону України "Про плату за землю" ( 2535-14 ),  то цим
Міністерством  затверджено  Перелік спеціалізованих санаторіїв для
реабілітації  хворих,  які  звільняються  від  сплати   земельного
податку   (наказ   МОЗ  від  01.10.98  р.  N  289  (  z0675-98  ),
зареєстрований  Міністерством   юстиції  України  21.10.98  р.  за
N 675/3115).

     При складанні  вказаного  Переліку  ( z0675-98 ) Міністерство
врахувало  погодження  пропозицій   відповідних   міністерств   та
відомств   України   з   держадміністраціями,  на  території  яких
розташовані санаторії.

     До зазначеного  Переліку   (   z0675-98   )   включені   лише
спеціалізовані санаторії з реабілітації хворих, в основному ті, що
знаходяться на бюджетному фінансуванні, а надання додаткових пільг
з земельного податку призведе до значного зменшення сум надходжень
до  місцевих  бюджетів  і,  як  наслідок,  погіршить  ситуацію  по
погашенню заборгованості з заробітної плати,  пенсій, стипендій та
інших  соціальних  виплат,   оскільки,   відповідно   до   чинного
законодавства   України,   земельний   податок  у  повному  обсязі
зараховується до місцевих бюджетів.

     Викладене підтверджує,      що      затверджений      Перелік
спеціалізованих санаторіїв для реабілітації ( z0675-98 ) хворих не
суперечить ст. 12 Закону України "Про плату за землю" ( 2535-14 ).

     Однак платники  земельного  податку  не  погоджуються з таким
трактуванням чинного законодавства,  відмовляються від його сплати
та  направляють  позови  до  арбітражних судів з приводу стягнення
земельного податку державними податковими органами,  а  арбітражні
суди   підтримують  ці  неправомірні  дії  платників  податків  та
задовольняють їх позови.

     Разом з  тим  вважаємо  за  доцільне  повідомити,  що   Вищий
арбітражний  суд  України  з   цього   приводу   направив лист від
26 вересня  2000  р.  N  04-3/2-1531  голові   арбітражного   суду
Автономної  Республіки  Крим     Цереніну Ю.Л.  стосовно того,  що
арбітражним судом АРК  протягом  квітня  -  травня  2000  р.  було
розглянуто справи за позовами ЗАТ ЛОЗП "Укрпрофздравниця" до ДПІ у
м. Ялті про визнання недійсними рішень останньої та про повернення
з  бюджету  сум  плати  за  землю,  внесених  санаторіями ЗАТ ЛОЗП
"Укрпрофздравниця".

     У зазначеному  листі  вказано,   що   у   вирішенні   питань,
пов'язаних  зі сплатою земельного податку,  арбітражним судам слід
насамперед виходити з  вимог  спеціального  закону,  який  регулює
відповідні правовідносини,  тобто у цьому разі Закону України "Про
плату за землю" ( 2535-14 ).  Отже, у вирішенні спорів, пов'язаних
зі сплатою земельного податку санаторіями, санаторно-курортними та
іншими  оздоровчими  закладами  України,  арбітражним  судам  слід
виходити з того,  що від такого податку звільняються  лише  ті  із
згаданих   закладів,    які   зазначені    у   пункті   3  частини
першої статті 12  Закону  України  "Про  плату  за  землю".  Проте
арбітражними судами зазначене ігнорується.

     Враховуючи викладене Державна податкова адміністрація України
вважає,   що  виникла  потреба  для  наведення  загальнодержавного
порядку у цій справі не тільки в Автономній Республіці Крим,  а  й
інших регіонах України.

 "Галицькі контракти - Документи для роботи",
 N 51, 16 грудня 2002 р.